Zamilovala jsem se do tebe! Věděl jsi to?
A když jsi mě opustil, cítila jsem se tak sama, tak smutná, že jsem si myslela, že to co opravdu potřebuju je vrátit se do mého předchozího života.
A víš, že jsem se vrátila?
Vrátila jsem se ke slávě, penězům, prestiži, cenám... Ale na ničem z toho mi nezáleží, protože nemůžu přestat myslet na tebe.
Přijela jsem tě najít!
A když jsem tě uviděla, uvědomila jsem si, že to bylo něco, co jsem chtěla jenom já. Idiote!
Ahoj Palomo. Zachvíli nastoupím na loď.
Skvělé! Přijedeš s Faustem?
Ne...
Fausto mě nemiluje, nekreslí mě, nevzpomíná na mě.
A navíc, myslím, že někoho má.
Cože?! Co myslíš tím, že někoho má?
Jo, má jinou.
Je to tak, je konec.
Amando, ty se nemůžeš tak rychle vzdát.
Víš co? Myslím, že mě nikdy nemiloval.
Potřeboval jsem tento stav sebepoznání.
Zadívat se do sebe, před představením své nové etapy, jako umělce.
Nedávno jsem začal posedle pracovat na mé nové kolekci: Ona
Je inspirována ženou, která mi vrátila můj život. Věřím, že nebudu schopen ji přestat malovat, dokud nebudeme zase spolu.
Někdo kdysi řekl: dávej pozor na to, co si přeješ, protože se to může splnit.
Slíbila jsem si, že si pořád budu přát zažít různé verze mě, které ještě neznám.
Překlad: www.nataliaoreiro.cz